Irene?
Herra Forsyte? Herra Forsyte!
Niin, Bilson, mitä nyt?
Kävin läpi käyntikortteja, sir. Tämä on rouva Forsyten.
Kiitos, Bilson. Toimitan sen hänelle.
Pussissa. Vaikka itse sanonkin. -Tuurilla.
Kas, mitä kissa toi sisälle.
Pääsitkö takaisin perheen armoihin? -Olen vaaraton. Mitä kuuluu, George?
Hyvää vain. - Tunnethan...? -Dartien.
Forsyteilla on vaikeat ajat. -Niin, se Soamesin juttu.
Freddie saa viestejä tunnin välein. Irene lähti, palasi, karkasi.
Surullista - minun mielestäni. -Hänellä ei ole rahaa. Jätti korunsa.
Harvinaista. -Niin, naiselta. Missä lieneekin.
Paras syödä nyt. -Dartiella on teoria.
8-1 että Soames kuoppasi hänet. -Ei vetoja. Irene ansaitsee parempaa.
10-1 sitten? -Kiinni veti.
Näkemiin, senkin suunpieksijät.
Bilson on vaihtanut kukat. -Kuten joka perjantai, sir.
Kaikissa huoneissako? Paitsi rouvan. -Aivan, sir.
Pyysinkö sellaista? Pyysikö rouva? -Ei, sir, mutta...
Kunnes toisin pyydämme, Bilson hoitaa tehtävänsä kuten ennenkin.
Entä lakanat? Maanantaina. -Sitten vaihdatte ne maanantaina!
June... -En tiedä miten sinua kutsuisin.
Jolyon?
Olitko kävelyllä? -Kävin Philin tädin, rouva Baynesin luona.
Philillä ei ollut suurta sukua. Tätikään ei ollut läheinen.
Hän on silti kovin järkyttynyt.
Lupasin hänelle että hoidan hautajaisjärjestelyt.
Olet minulle mieliksi.
Olisin voinut pelastaa hänet jos olisimme menneet naimisiin.
Jos emme olisi odottaneet... -"Jos toiveet olisivat hevosia"...
.."köyhätkin ratsastaisivat."
Kuinka hän voi? -Olet hänen isänsä. Kysyisit itse.
Halusit oppia tuntemaan hänet. Aloita tarjoamalla lohdutusta.
Mitä apua sanoista olisi? Ei minulla ole oikeutta siihen.
Voit yrittää.
Kiitos.
Olen pahoillani... Bosinneysta ja paljosta muusta.
Haluaisin että olisimme ystäviä.
En tiedä mitä vastaisin. Sinä et tunne minua.
Tiedän että rakastit Bosinneya. Hän oli lahjakas mutta täysin varaton.
Se ei ollut helppoa tässä perheessä. -Ei.
Mutta sinä valitsit hänet silti. -Ja menetin.
Ja kaipaat häntä.
Tietävätkö lapsesi minusta? -Tietävät. Haluan että tapaatte.
Ehkä. Ensin minun on kuitenkin järjestettävä hautajaiset.
Ehkä sitten myöhemmin.
Oliko Bosinney uskonnollinen? -Hänellä oli uskonsa.
Hän uskoi ihmisen luontaiseen hyvyyteen. Se osoittautui vääräksi.
Et kai sinä usko niin? -Hän on kuollut, eikö vain?
Järjestät hautajaiset. Se on tässä tilanteessa osoitus hyvyydestä.
Kuka muu sen tekisi?
Ei Irene. Hän jätti Soamesin ja katosi.
"Ihminen, vaimosta syntynyt, elää vähän aikaa."
"Kasvaa kuin kukkanen ja lakastuu, pakenee kuin varjo" -
"eikä pysy."
"Sinä tunnet sydämemme salat. Älä sulje korviasi rukouksiltamme" -
"vaan armahda meitä Luojamme, Herra Kaikkivaltias" -
"Pyhä, armollinen Vapahtaja, kunnioitettu ikuinen tuomari."
Tulitko jättämään viimeisen tervehdyksen?
Vieraasi odottavat. -Voin esitellä sinut.
"Herra ja rouva Baynes, mies joka tappoi veljenpoikanne."
En kuule sinun kieltävän sitä.
En alentuisi sellaiseen. -Miksi tulit?
Et kai kuvitellut Irenen tulevan? -June? Onko kaikki hyvin?
On. Tulen ihan pian.
Luuletko ettei Irene näe lävitsesi? Minäkin näen vaikka en ollut vaimosi.
Helpotus on molemminpuolinen.
Onko suonissasi ollenkaan verta? -Parempi sekin kuin tuo surunäytelmä.
En ole teeskennellyt tunteitani. -Eivät ne rehellisiäkään olleet.
Bosinney kuoli koska oli Irenen kanssa eikä sinun kanssasi. Miten selität sen?
Nyt et olekaan enää täynnä teorioitasi.
Minä en ollut tarpeeksi.
Lopultakin pieni totuus. -Niin.
Siinä ero, sinä et ikinä myöntäisi sitä.
Koska se ei ole niin. -Ei, sinä olit liikaa.
Liian omistava, hallitseva ja tunteeton.
Liian tyhmä ja epätoivoinen. Luulet yhä että kaikki on hänen syytään.
Annoin hänelle kaiken. -Etkä ymmärrä mitään. Et vieläkään.
Kaiken ilon ja toivon sinä murskasit.
Etkö ole ikinä miettinyt miksi te ette saaneet lapsia?
Luulit että hän oli hedelmätön. Syytit jälleen häntä. Ei hän ollut.
Hän ei kestänyt ajatusta sinun lapsestasi potkimassa hänen sisällään.
Hän varmisti ettei niin kävisi.
Se on loppu. Hyväksy se, Soames, hän ei enää palaa.
Ennen hän myy ruumiinsa kuin suostuu suudelmaasi.
Et tiedä mitään. Olitte muka ystäviä. -Hän vei rakkaani, tulevaisuuteni.
Minun pitäisi vihata häntä mutta vaihtoehto olit sinä.
En voi vihata häntä. Ihmettelen vain ettei hän lähtenyt aikaisemmin.
En halunnut huolestuttaa, mutta herra Soames on aina niin tarkka.
Kuinka hän voi? -Aivan kuin hän ei enää välittäisi.
Soames? Mikä sinun on, kultaseni?
Bilson sanoo ettet ole terve.
Onko sinulla kuumetta?
Ottiko hän hajusuolaa, konjakkia? -Hän ei koske mihinkään, rouva.
Anna olla. -Täällä on niin synkkää.
Anna niiden olla.
Winifred tässä, Soames.
Kaikki kyselevät sinua. Varsinkin Imogen.
Val kirjoittaa sinulle yhden koulutehtävistään.
Mikä kunnia. Hänen lempisotilaansa.
Se seisoo vartiossa vierelläsi.
Tädit lähettivät luumukonjakkia. He haluavat tulla tänne istumaan.
"Se on taito, kultaseni". he sanoivat.
Sanoin äidillev "Haluammeko Soamesin toipuvan vai uuvutammeko hänet täysin?"
Saat siis kestää minun höpinöitäni.
Jos lörpöttelen liikaa, voit vaikka muksauttaa minua.
Voi, Soames... Osaisinpa edes sanoa jotakin.
Vihdoinkin poskillasi on tervettä väriä.
Mitä sanoisit joenrannan asunnosta? Tunnen herran jolla on talo Putneyssa.
Asun mieluummin Robin Hillissä. -Eikö se olisi liian ahdistavaa?
Kunnioittaisin Philin toiveita. Joku muu voi tärvellä koko paikan.
Jos saisimme perheen taas yhteen, ostaisin sen huomispäivänä.
Olet kultainen kun huolehdit, isoisä. -Et halunnut olla ainoa lapsi.
Entä jos Holly ja Jolly inhoavat minua?
Ellet kestä siellä, hankin sinulle huoneiston kaupungilta.
Saamme heidät järkiinsä. -Teen siis Soamesille tarjouksen.
Mutta jos muutat mieltäsi... -..kerron ensimmäiseksi sinulle.
Pyydän Soames, vähäsen edes. Minun mielikseni.
En ole pikkuvauva.
Et voi jatkaa tällä tavalla.
Kuuntelev Sinun on ryhdistäydyttävä. Olet nuori ja voit aloittaa alusta.
Se mitä hän teki sinulle oli hirvittävää.
Parempi nyt kuin Winifredin tilanteessa kun on lapset ja velvollisuudet.
Niin ei olisi ikinä käynyt. -Ei, et ole Dartie.
Lapset.
Hän käytti ehkäiseviä menetelmiä. -Selkäsi takanako?
Miten katalaa, Soames.
Mitä nyt?
Viimeksi kuin näin tuon ilmeen kasvoillasi, olit Valin ikäinen.
Äiti... -Jankutit kuukausia kissanpennusta.
Puit sitä kuin se olisi nukke ja syötit kunnes se voi huonosti.
Rakastin sitä. -Niin minäkin luulin.
Minun olisi pitänyt kurittaa sinua ja kieltää rakastamasta sillä tavalla.
Koko sydämelläsi. -Äiti...
Se on minun syytäni. Annat tunteille liian suuren vallan.
Olet aina tehnyt niin.
Huomenta, äiti. -Soames? Olet ylhäällä.
Sinun täytyy levätä. -Menetkö ulos?
Minulla on asioita hoidettavana.
Herra Forsyte! Kuinka voitte, sir?
Erinomaisesti, Bilson.
Saanko kysyä mitä Bilson tekee? -Vaihdan sänkyvaatteita, sir.
Älkää tehkö mitään turhaa. Rouva Forsyte ei tule takaisin.
Älkää antako minun viivyttää. -Hyvä on, sir.
Nyt ymmärrän miksi hän suostui myymään.
Hän kasvoi ulos talosta. -Ennen kuin muuttikaan.
Suunnittelu kiehtoi häntä. Kiinnostus laimeni kun talo valmistui.
Rikkaan miehen lelu.
Sitten voimmekin neuvotella hinnasta. -Ei. Hinta on jo sovittu.
Sanoit itse että hän on varakas. -Vaimo muutti sitä parhaansa mukaan.
Olen pahoillani, Jolyon.
En kuuntele tuollaista puhetta. -Tuskin tunsit naista.
Rouva ei voi puolustautua. -Hän ei ollut mikään hieno nainen.
Puhut täysin sopimattomia.
Paras olla nimittelemättä. Asioilla on aina kaksi puolta.
Mitä tiedät? Onko minulta salattu jotakin? - Emily...?
Eroon ei päädytä kevyin perustein. -Sinähän sen parhaiten tiedät.
Niin tiedän. Siksi vaadin että Irenestä puhutaan kunnioittavasti.
Poikanne rakasti häntä aikansa. Hyvästä syystä.
Ymmärrän. -Hyvä.
Mutta hinnasta ei tingitä.
Luulin että tulit tänne liikeasioissa. Tuleeko kaupasta mitään?
Haluatko talon vai et? -Mitä muutakaan? Olen yhä täällä.
Pysäyttäkää hetkeksi, Beacon!
Robin Hill...
Williams?
Hoitakaa nämä pois. -Tietenkin, sir.
Vastaako tämä odotuksiasi, June?
Ei... Se on pelkistetympi. Jykevämpi.
Luulin että tunsin hänen työnsä mutta tämähän on... Huikaiseva!
Minä otan sen, Helene. Se on painava. -Kiitos.
Isälläsi riittää matkatavaraa. Luonnokset riittävät kahteen taloon.
Näytät silti tyytyväiseltä. Saanko...? -Tietenkin.
"June piirsi isän"... En tiennyt että hänellä oli tämä.
Lapsissa oli pienenä sinun näköäsi.
Joitakin ilmeitä. Nauru. Kiukunpuuska.
Yksi palanen puuttui aina.
Autoin sinua maalaamaan tämän. Et varmaan muista sitä.
Samppanjaa! Tulkaa kaikki, nyt juhlitaan. Parhaat kristallilasit.
Kohotetaan malja. -Ei kuohujuoma pahasta ole. - Jo?
Sinun talosi, isä. Päätä sinä. -Mille kilistetään?
Vanhat koirat, uudet temput. -Uudelle alulle.
ROBIN HILL - VIISI VUOTTA MYÖHEMMIN
Onnea syntymäpäivänä, äiti!
Äitisi rakasti kedonkukkia. Älä huoli, tyttöseni. Isä tulee pian.
Sisään nyt, Holly. Pese kädet. -Anteeksi, mamselli.
Eikö mamselli ole yhtä mieltä? -Tyttö on vasta lapsi.
Lapsi joka menetti äitinsä. -Se on silti epätervettä.
Onko parempi teeskennellä ettei mitään ole tapahtunut?
Se ei ole englantilaisten tapaista. Ei ainakaan minun.
Isän pitäisi huolehtia tytöstä. -Olenko minä sitten liian vanha?
Tulehan.
No, etsi jänis.
Iltapäivää.
Anteeksi että tunkeilen.
Tähän paikkaan liittyy... tiettyjä muistoja.
Etkö yllättynyt nähdessäsi minut? -Kuulin että talo on hyvissä käsissä.
Näin sinut vastikään oopperassa. -Näitkö minut? Olin siellä yksin.
Säälittävää, jos tarkemmin ajattelee.
Ei minusta. Olen sinut yksinolon kanssa.
Toiset ovat matkoilla. Jon vaimo, Helene, kuoli vasta keuhkokuumeeseen.
Olen pahoillani. -Jo lähti Junen kanssa Espanjaan.
Jo maalaa ja yrittää toipua. Täällä on vähän yksinäistä.
Voisitko jäädä päivälliselle? Pääset vaunuilla kotiin.
Se olisi oikein mukavaa.
Voimme olla yhdessä pateettisia.
Poikani Jo sisusti talon. Taiteilijalla on hyvä maku.
Itse pidän enemmän kullasta. Eloisampaa ja kestävämpää.
Sinä olet hänen tyyliään, huomaan.
Minä viihdyn täällä. Rauhallista. Salonki on tuolla.
Muistan sen.
He ovat ihastuksissaan.
Tämä on vasta alkua. Koko kaupunki puhuu vielä sinusta.
Lähde kanssani lopullisesti.
Tämä on varmaan omituista sinusta.
Näytän Junen huoneen. Voit virkistäytyä ennen päivällistä.
Valitan etten ole pukeutunut oikein. -Olet kuvankaunis.
Olen niin tottunut omiin oloihini etten muista mitä pöytäseura on.
Eikö ole ketään toista? -Ei ketään.
Missä sinä asut? -Minulla on asunto Chelseassa.
Mitä teet kaiket päivät? -Opetan musiikkia.
Minulla on toinenkin harrastus. Vaikka siitä ei sovi rupatella.
Olenkin liian vanha sellaiseen.
Autan naisia pulassa. -"Pulassa"?
Ilotyttöjä.
Mitä teet heidän hyväkseen? -En tarpeeksi.
Minulla ei ole ylimääräistä rahaa mutta annan ruokaa...ja myötätuntoa.
Kun Phil kuoli, olin hukassa.
Minulla oli rahaa ruokaan...
..mutta en olisi halunnut enää hengittää.
Menin rantakadulle.
Eräs nainen löysi minut ajoissa.
Yksi heistäkö? -Minä olen yksi heistä, Jolyon-setä.
En tarkoita että olisin joutunut niin alas...
Tiedän kuitenkin miltä tuntuu olla murtunut.
Minä...en tiedä mitä sanoisin. -Nainen ei tiennyt minusta mitään.
Silti hän vei minut luokseen ja istui kanssani kolme päivää ja yötä.
Hänellä ei ollut mitään. Silti hän antoi ruokaa ja kuunteli. Tein samoin.
Teeskentelemme että he ovat erilaisia jotta tuntisimme itsemme paremmaksi.
He ovat joskus surullisia tai yksinäisiä, mutta eivät erilaisia.
Olisi pitänyt vain rupatella.
Loistavaa. Huoneen pitäisi soida musiikkia.
Se tuntuu kuin... Ei.
Mitä? -Kuin se olisi odottanut sinua.
Irene?
Voi, anteeksi. Miten tökeröä. Olen pahoillani, Irene.
Parfitt?
Sanokaa Beaconille että tarvitsen vaunut 10 minuutin kuluttua.
Nämä saappaat ovat tehneet tehtävänsä.
Ajakaa rouvalle jonka veitte kotiin jokin ilta sitten.
Chelsean rouvalleko, sir? -Aivan, Chelsean rouvalle.
Tulin asioille ja päätin poiketa kysymään miten kotimatka meni.
Oikein miellyttävästi. -Hienoa. Saako ajurini uuden tilaisuuden?
Hattu päähän niin mennään puistoon ajelulle.
Mennään.
Onko June antanut minulle anteeksi? -Tietenkin on.
Oletko kirjoittanut hänelle tapaamisistamme?
Sitten hän ei ole. -Minulla ei ole ollut syytä kysyä.
Entä sinä itse?
Annoin anteeksi heti kun tajusin miten asiat olivat.
En ole koskaan katunut... En ikinä voisi.
Oletko sinä rakastanut syvästi? -Olen liian vanha puhumaan rakkaudesta.
Philin mielestä sinulla on sydän joka ei koskaan vanhene.
Hän sanoi että sinulla on aitoa kauneudentajua.
Miksi muuten olisin täällä sinun kanssasi?
Tämä piristi todella. Kiitos. -Tule keskiviikkona lounaalle.
Tulen junalle vastaan. -Kernaasti.
Päivää, sir. Otanko saappaat ja rasvaan ne?
Saappaat? Aivan.
Tulitkin aikaisin. Näytät jotenkin lontoolaiselta, jos saan sanoa.
Kiitos. -Jätän sinut rauhaan.
Ei, kävellään. Saamme raitista ilmaa ja voimme ihailla kukkia.
Haluan näyttää sinulle erityisesti yhden kukan.
Pikkuisen Hollyn. -Sepä mukavaa.
Hänessä on jotakin mikä muistuttaa sinua.
Onko sinulla lapsia oppilaina? -Kolme, kaksi hyvin herttaista.
Vain kaksiko?
Holly rakastaa musiikkia ja tanssia.
Voisitko arvioida hänen soittotaitonsa? -Mielelläni.
Ehdottaisitko sitten sopivaa opettajaa? -Toki.
Vaikkapa...sinä itse?
En voi, Jolyon-setä. Tekisin kyllä sinulle mieliksi mutta ajattele Junea.
Tuleeko hän neljän viikon päästä? -Ei, viiden.
Ehkä lyhyt intensiivikurssi sitten.
Isoisä! Isoisä!
Kultaseni... Tässä on kiltti rouva josta kerroin.
Opetatteko te minulle pianonsoittoa?
Sieltä tulee muhkea hugenottimme, mamselli Beauce.
Holly... -Onko minun mentävä?
En halua sanoa hyvästi. -Sanotaan sitten "au revoir".
Keskiviikkoon? -Keskiviikkoon.
Hei sitten, kultaseni.
Tyttörukka. Äidin kuolema oli järkytys kaikille.
Aloin ymmärtää mitä Jolyon hänessä näki. Nyt Holly pitää minulle seuraa.
Tytöstä on varmaan paljon iloa. -On, muuta ei ollutkaan. Ennen sinua.
Se on totta. En koskaan sano turhaan että ihailen naista.
Vaimoni oli hupsu. Hän halusi kuulla sen useammin kuin tunsin niin.
Kun pikkutyttöni menee naimisiin toivon että se mies ymmärtää naisen tunteet.
Minä en ole enää sitä näkemässä.
Avioliitoissa on liikaa myllerrystä. En halua hänen kokevan sellaista.
Kun sinä menet uusiin naimisiin toivon sinulle sitä samaa.
Onko Soames vaivannut sinua?
En ole ollut yhteydessä häneen lähtöni jälkeen.
Mutta muistot? -Muistot vaivaavat silloin tällöin.
Mutta ei tänään. Ei hyvässä seurassa.
Hyvä että tulit, Herring. Käy istumaan.
Lasi konjakkia? -Jos ehdit ennen oopperaa.
Kunhan et lähetä minulle laskua juomiseen kuluvasta ajasta.
Haluat siis tehdä lisäyksen testamenttiisi?
Aivan, Irene Forsytelle. Hän käyttää nyt tyttönimeään Heron.
Entä summa? -Kymmenen...
Viisitoista tuhatta puntaa. Lahjaveron jälkeen.
Hän on onnekas nainen, Jolyon. -Hän ei ole aina ollut sitä.
Omaisuuteni ei voi vaikuttaa menneeseen, mutta ehkä tulevaan.
Minusta oopperassa on eleganssia, mutta Dartie pitää baletista.
Ei taiteen vuoksi vaan siksi että laulajat ovat tukevia ja vaatetettuja.
Anteeksi. Mihin jäinkään?
Älä huolehdi, isä maksaa koulumaksut.
Halusin vain varmistaa että asia on kunnossa. Dartielta ei voi kysyä.
Lähetä ne matkaan huomenna. -Kiitos. Otatko lisää juotavaa?
Minun on nyt lähdettävä. -Kerron vain ensin yhden asian.
Et saa suuttua.
Kävin eilen illalla oopperassa... Näin siellä istuessani erään henkilön.
Perheenjäsenemme kanssa. -Irene Jolyon-sedän kanssa.
Sinä tiedät. Mutta...miten?
Tilanne on arkaluontoinen. Ihmiset puhuvat.
Mutta sinä ilmeisesti et. Et edes sisaresi kanssa.
Oletko ottanut häneen yhteyttä?
En.
Päivää, Soames. -Dartie...
Etkö mene sisään? Se alkaa pian. -Aivan, totta kai menen.
Hyvää iltaa sitten. -Hyvää iltaa, Dartie.
Kuka se oli? -Kiehtova herra josta olisit pitänyt.
Olen minäkin isäntä. -Unohda Carmen. Tulin sinun takiasi.
Parfitt huolehtii aina suotta. -Syödäänkö nyt?
Oletko varmasti voimissasi? -Terve kuin pukki. Juopunut pukki.
Ehkä sinun pitäisi levätä. -Ei, hyvä ruoka ja juoma virkistää.
Ja viehättävä seuralainen.
Lupaa mennä suoraan nukkumaan. Et saa lukea myöhään.
Olet samanlainen kuin Parfitt. Kohtelette minua invalidina.
Sain aamulla postikortin. June ja Jo tulevat perjantaina.
Holly haluaa soittaa heille pianoa heti kun he saapuvat.
Voit valmistautua vaativaan oppilaaseen huomenna.
"Für Elise"... Sen hän osaa ehdottomasti parhaiten.
Hyvät lähtökohdat aamulla. Nuku hyvin. -Näkemiin, Jolyon-setä.
Rouva Heron ei ollut siellä, sir. Beacon odotti.
Hän tulee joskus aikaisemmalla junalla. Kiitos, Parfitt.
Isoisä? Odota kun isä kuulee tämän. Soitan melkein ulkoa.
Hienoa, Holly. Loistavaa.
Luuletko että osaan sen huomiseksi?
Mitä...? Sinähän osaat sen melkein täydellisesti jo nyt.
Ei ihme että koira on niin lihava.
Irene. -Haluan pyytää anteeksi. Olin pelkuri.
Ei sillä väliä. Olet täällä nyt. Käy istumaan.
Ilmoitan Parfittille että sinäkin tulet päivälliselle.
Älä... Paras että jäät istumaan. Kasvosi punoittavat.
Ei se mitään ole. Lämmin sää. Se ei sovi minulle, kuten tiedät.
Minä olen kärsimätön vanha piru. Ajattelet tietysti Junea, mutta...
..minulla on ollut runsaasti aikaa ajatella.
Täytyy olla mahdollista unohtaa menneet. Hollyn takia.
Sinä olet kärsimätön vanha piru. -Kuka ei olisi minun iässäni?
Sydämeni pakahtuu, Irene. Jos et enää koskaan tulisi, niin hyvä on...
Mutta on asioita jotka minun on sanottava.
Emmekö ymmärrä toisiamme muutenkin?
Tiedän ettei minua tarvitse suojella itseltäni.
Olet jalokivi.
Olet tuonut elämääni naurua ja iloa...
..ja sen sijaan että olisin tyytyväinen janoankin vain lisää.
Olen epätoivonen koska en syntynyt myöhemmin. Olen myös kiitollinen.
Enhän ole tehnyt mitään. -Olet sinä. Olet nähnyt minut.
Et ryppyjä ja kumaraa selkää vaan sen mikä on sisimmässä.
Olet muuttanut kaiken. En voi olla enää hienotunteinen.
En voi laahustaa alistuvasti kohti kuolemaa.
Jolyon-setä, olet antanut minulle paljon enemmän kuin minä sinulle.
Jää sitten.
Minulla oli ikävä sinua.
Menen puhumaan Parfittin kanssa.
Sano että haluamme vähän samppanjaa.
Minä olen nyt hänen luonaan.
Ei, älä mene!
Minä voin jäädä.
Laiva tulee kymmeneltä. -Huomisiltanako?
Ei, aamulla.
Minun on kerrottava uutinen. June-neiti järkyttyy suunniltaan.
Rouva Heron... -Hän nukahti vihdoin.
Säästimme teille päivällistä. Anne tuuletti vierashuoneen.
Herrasväki tulee huomisaamuna. -En voi olla enää vaivaksi.
Ei siitä ei ole vaivaa. -Minulla on tapaamisia. Lähden nyt.
Beacon tulee pian, rouva... Surun päivä.
Niin on. Totisesti. Meille kaikille.
Jos olisimme aavistaneet... emme olisi matkustaneet.
Emme ikinä.
Oliko hänellä tuskia? -Ilmeisesti ei. Se tuli odottamatta.
Ei hänellä tuskia ollut, ei. Mutta hän oli kiihdyksissä.
Kuten usein kun rouva Heron tuli. -Rouva Heron?
Kiltti rouva.
Rouva Irene Heron? -Hän antoi pianotunteja.
Hän jäi usein päivälliselle.
Jolyon?
Anteeksi.
Kävin juuri asianajajan luona.
Perhekalleuksia?
Ne olivat isoisäni.
Merkki siitä että hän on vihdoin tullut perille.
Isoisä jätti ne sinulle.
Oletan sen merkitsevän että minä olen vihdoin tullut perille.
Testamentissa on toinenkin kohta jota en ollut odottanut.
Hän jätti Irenelle viisitoista tuhatta puntaa.
Hän oli nopea. Olimme poissa 3 kk. -En usko että hän suunnitteli...
Ei Irene koskaan suunnittele. Kaikki tapahtuu aina itsestään.
June... -Kiitos varoituksesta.
Tuleeko hän hautajaisiin? -Ei.
Edes jotakin mistä voi olla kiitollinen.
"Jäivät paahteet auringon, Talven myrskyt raivokkaat"
"Päivätyösi tehty on, Kotiin käyt ja palkkas saat"
"Pojat, immet ihanat Ne maan tomuksi vaihtuvat"
"Pääsit suurten vainosta,"
"Uhkat vältit valtijain"
"Sure et ruokaa, vaatetta Tammi nyt on ruoko vain"
"Oppineet ja ruhtinaat Ne maan tomuksi vaihtuvat"
"Jäivät nuolet ukkosen Jyrinätkin pauanteen"
"Ilon heitit, murehen, Herjat, moitteet polvekseen"
"Lempi, nuoruus kuihtuvat, Maan mullaksi ne vaihtuvat"
Seinät eebenpuuta ja magnoliaa. Valot sähköllä. Painatko nyt mieleesi?
Tädit ovat aina halunneet nähdä tämän. -Olisivat itse tulleet katsomaan.
Tämä on kaukana Hyde Parkista ja Hesterillä on sydämentykytystä.
Kuvaus voittaa aina todellisuuden. -Keneltä sinä sen opit - Dartieltako?
Tästä siis nousi sellainen kohu.
Mitä pidät? -Karua. Muistuttaa vankilaa.
Mutta omaperäistä. Vanha bukanieeri... -Ystävällisesti sanottu.
Osanottoni, Jolyon. -Kiitos. Hienoa että tulit.
Tapaamme ilmeisesti vain hautajaisissa. -Niin on armeliainta.
Otan osaa. Olet varmaan järkyttynyt. -Toivon että olisimme olleet täällä.
Jotain jää aina tekemättä.
Te teitte kuitenkin sovinnon. -Se tuntuu lohduttavalta.
Kuin aikakausi päättyisi. -Niin.
Hän on ensimmäinen Forsyte jota ei lasketa perhehautaan.
Hautapaikka... Kuin hoitamaton pelto.
Kukkasia... Lienevät rikkaruohoja. Mitä arvokasta siinä on?
Kuulitko jo? 15 000 Irenelle. -Tiedän.
Tyypillistä, eikö vain? -Hei, June... Miten niin "tyypillistä"?
Isoisältä. Muistaa vähäosaisia. Jotkut piirit ehkä hyljeksivät Ireneä -
mutta hän on silti Forsyte ja auttoi isoisää viimeisinä aikoina.
Niin, kun te olitte muualla. Suo anteeksi.
Kysymys kuuluu, kuka kertoo Soamesille. -Ilmeisesti hän tietää jo.
Miksi juuri Irene? Jolyon tuskin tunsi häntä.
Tiedätkö miksi Jolyon jätti niin paljon Irenelle...Heronko hän on nyt?
Ajattele nyt, James. Käytä mielikuvitustasi.
Anteeksi!
Kiitos kaikille että tulitte tähän tilaisuuteen.
Toiset vetäytyvät vanhana itseensä. Isä tuli paremmaksi iän karttuessa.
Hänen näköalansa laajenivat.
Hän tuli joustava. Myötätuntoinen.
Hän hyväksyi sen että ihmiset valitsevat erilaisen tavan elää.
Hänessä oli rehellisyyttä, rohkeutta, vakaumusta.
Hän ei pelännyt pyytää anteeksi. Hän ei pelännyt rakastaa.
Hän edusti kaikkea mikä on suurta Forsyten nimessä.
Minäkin pyrin varttuessani kuten monet teistä...
...ja epäonnistuin seuraamaan hänen jalanjälkiään.
Ei ole mitään syytä lakata yrittämästä nyt.
Pyydän teitä kohottamaan lasinne.
Jolyon Forsytelle!
Tarkoitin sitä mitä tänään sanoin.
Isän kaltaisia miehiä ei enää ole...
Olemme nykyään niin epävarmoja.
Anteeksipyytäviä. Pieniä.
Maailma on nykyään monimutkaisempi paikka.
Jos voisit vääntää kelloa taaksepäin...
..ja muuttaa yhden asian. Mikä se olisi?
Bosinney, oletan. -En tiedä. En voi vastata siihen.
Isoisä sai pitkän elämän. Mutta toivon...
..että olisin ehtinyt kiittää häntä.
Se olisi minun toiveeni.
Kai hän tiesi? Ei kai hän luullut että lakkaisimme rakastamasta häntä.
Emme olleet täällä sanomassa sitä.
En välitä vaikka tämä kuulostaa itsesääliltä. Syytän konjakkia.
On vain ironista että kaikki joita rakastan, todella rakastan...
..kallistuvat lopulta Irenen puolelle.
Ja he rakastavat aina Ireneä enemmän.
Kuulostaa itsesääliltä...
Isoisä ei ole rakastanut ketään enemmän kuin sinua. Ei edes minua.
Hän sanoi sen usein.
Olit hänen uusi tilaisuutensa. Hänen elämänsä valo.
Hänen sydämensä syke.
Puhuiko hän testamentista?
Luulen että hän tiesi aikansa olevan lopuillaan, mutta ei.
Tämä tuli siis yllätyksenä? -Niin, rahat.
Mutta ei itse ele.
Minkälainen hän oli...lopussa? -Onnellinen.
Tyyni? -Ei...
Hän oli liian ahnas elämälle.
Hän sanoi sydämensä pakahtuvan ja hän kertoi minulle ajatuksiaan.
Jos olisin tiennyt ajan rajallisuuden, minäkin olisin kertonut enemmän.
Hän onnellisti maailmani, Jolyon. Kuten sinä hänen maailmansa.
Hän jatkaa yhä sen siunaamista. -Voin uskoa sen.
Olen pahoillani.
En tiedä mikä minuun meni.
Älä pyydä anteeksi.
Kiitos että olit olemassa hänelle.